Ori de câte ori îi auziţi pe unii văicărindu-se că puterea vrea musai să discrediteze mişcarea sindicală, întrebaţi-vă singuri, indiferent de simpatiile voastre politice: care mişcare sindicală? Au ieşit sute de mii de români în stradă la chemarea liderilor sindicali? Aţi văzut mitinguri uriaşe? Greve generale care să paralizeze economia? Răspunsul: nu, categoric nu.
Prin urmare, a spune că problemele pe care unii, repet, unii lideri din lumea sindicală le au cu justiţia sunt o răzbunare din partea administraţiei Băsescu este cel puţin o exagerare. Deşi puterea portocalie ar fi meritat din plin proteste dintr-o bucată, de amploare şi constante, ele nu au avut loc, pentru că mişcarea sindicală este foarte firavă. Traian Băsescu şi ai lui nu au motive să se teamă că sindicatele i-ar putea pune vreodată între paranteze.
Este o realitate: sunt lideri sindicali care au averi impresionante. Pentru că fiecare are dreptul la prezumpţia de nevinovăţie, nu pot acuza că ar fi vorba de averi strânse fraudulos. Semne de întrebare şi îndoieli există, însă. Mi-e imposibil să cred că, în puţini ani, un preşedinte de confederaţie sindicală poate deveni putred de bogat doar din muncă cinstită. Este, însă, o părere subiectivă. Instituţiile de control ale statului şi judecătorii decid.
Dar nu mi se pare deloc credibil un lider sindical care huzureşte în câte trei-patru vile şi care-şi plimbă fundul în Lexus. N-am nimic împotriva oamenilor bogaţi. Nu mă ghidonez în viaţă după „motto-ul” iliescian „Sărac, dar cinstit”. Totuşi, cred că a fi portavocea a sute de mii sau a milioane de salariaţi cu venituri modeste, mulţi supravieţuind de pe-o zi pe alta, impune o anumită modestie. Bogăţia dusă la extrem şi calitatea de lider sindical sunt cumva incompatibile. Pur şi simplu există o fractură între cele două.
Nu se cade să-i înfierezi, cu mânie proletară, pe „bogătanii şi pe capitaliştii cei răi” care vor, nu-i aşa?, să-şi transforme angajaţii în sclavi, iar tu, la rândul tău, să fi un „capitalist” pur-sânge. Este imoral. Dacă-ţi place mai abitir banul decât acţiunea sindicală, onestă şi în folosul celor mai săraci, corect este să separi lucrurile şi să renunţi la statutul de lider sindical.
N-am să fac imprudenţa de a-i băga în aceeaşi oală pe toţi liderii de sindicate. Dacă unii dintre ei vor fi furat, vor fi luat mită, nu trebuie să arunc anatema asupra tuturor. Cei vinovaţi să plătească. Responsabilitatea este strict individuală, iar în niciun caz pauşală. Nu îi voi considera netrebnici şi ipocriţi pe toţi conducătorii de sindicate, federaţii sau confederaţii sindicale pentru că unul sau altul dintre ei este dovedit ca fiind un nenorocit. Ne-am obişnuit să generalizăm şi să înjurăm la grămadă lideri sindicali, politicieni, poliţişti, medici sau jurnalişti. Este o atitudine greşită.
(Mihai Paul Codunas)
![Petre-M.-Iancu](https://jurnaluldearges.ro/wp-content/uploads/2024/09/06/Petre-M.-Iancu-300x169.jpg)
Editorial exclusiv Capital: Religia anti-Netanyahu, mantra diplomatică a stângii și șantajul cu ostaticii
6 septembrie 2024, 08:32 de Petre M. Iancu Care sunt, acum prioritățile statului evreu? Dar ale...
0 Comentarii